Paskaita apie karvedžio Jono Karolio Chodkevičiaus biblioteką
Paskaita apie karvedžio Jono Karolio Chodkevičiaus biblioteką
Kviečiame į pirmąją penkių paskaitų ciklo „Nepažintas senųjų knygų pasaulis“ paskaitą „Garsiojo karvedžio Jono Karolio Chodkevičiaus asmeninės bibliotekos mįslės“. Paskaita vyks 2024 m. sausio 23 d. 17.30 val. Vilniaus paveikslų galerijoje (Didžioji g. 4).
Vilniaus paveikslų galerijoje eksponuojamoje parodoje „Nepažintas senųjų knygų pasaulis“ pamatysime ir LDK didžiojo etmono Jono Karolio Chodkevičiaus (1571–1621) asmeninės bibliotekos knygų. Apie šios iškilios asmenybės gyvenimą, karinę ir visuomeninę veiklą žinoma nemažai, bet apie jo turėtą biblioteką liudija tik išlikusios knygos.
Vilniaus universiteto bibliotekos Retų spaudinių skyriaus vyriausioji bibliotekininkė Aušra Rinkūnaitė pasakos, kokio dydžio buvo Jono Karolio Chodkevičiaus biblioteka, kur ji buvo saugoma ir koks knygų likimas, kuo domėjosi karvedys, ką laisvalaikiu skaitė pats ir kokią literatūrą rekomendavo savo sūnui Jeronimui Krizostomui, kokius eilėraščius, sėdėdamas vakare prie židinio, meiliai šnibždėjo žmonai Sofijai. Paskaitos metu sužinosime, kurių autorių tekstais garsusis karvedys rėmėsi, ieškodamas tinkamų žodžių, įkvėpsiančių karius prieš mūšį, pamatysime, kokias pastabas paliko knygų paraštėse ir ką atskleidžia kai kuriose knygose pabraukti sakiniai.
LMA Vrublevskių bibliotekos Komunikacijos skyrius, tel. 8 687 88685
Virtuali paroda „Pažink Ukrainą iš knygų. Lietuvos–Ukrainos ryšiai“
Virtuali paroda „Pažink Ukrainą iš knygų. Lietuvos–Ukrainos ryšiai“
Plataus masto Rusijos invazija privertė atsigręžti į istorinius Lietuvos ir Ukrainos ryšius, bendrą kultūrinį paveldą, per amžius išlaikytą siekį nepasiduoti agresoriui, kuris bėgant šimtmečiams, liko toks pats.
Per beveik dvejus karo metus radosi daugybė Ukrainą palaikančių medžiaginių ir dvasinių sumanymų, iniciatyvų, skirtų Lietuvos ir Ukrainos ryšiams stiprinti. Knygos – bene geriausiai tai atspindi. Per pastaruosius dvejus metus bibliotekos, leidyklos, muziejai, aukštosios mokyklos darė visa, kad palaikytų kariaujančią Ukrainą: vertė ir leido ukrainiečių rašytojų knygas, kėlė primirštus ukrainiečių klasikus, priėmė laikinai saugoti istorinius eksponatus, finansavo ukrainiečių studentų mokslus.
Vrublevskių biblioteka parengė virtualią parodą, kurioje surinkta dauguma fonduose saugomų leidinių apie Ukrainą bei Lietuvos–Ukrainos ryšius. Parodoje įvairiais atžvilgiais pristatyta Ukrainos istorija, kultūra, religija, mokslas, ieškota Lietuvos ir Ukrainos sąlyčio taškų. Ieškant minėtų leidinių, rasta gerokai daugiau nei keli šimtai vienetų, tačiau dalies jų sąmoningai atsisakyta dėl kartojimosi (keli tos pačios knygos leidimai), dar dalis leista sovietmečiu, kas šiandieniniam skaitytojai nebėra patrauklu. Paieškų kelias vedė nuo vienos knygos iki kitos. Viena tema siūlė kitas.
Paroda chronologiškai apima nuo XVI iki XXI amžiaus – nuo sąsajų su LDK laikais iki 2022 m. vasario 24 d. Rusijos pradėto plataus masto karo Ukrainoje. Iš retesnių parodai atrinktų leidinių – ir K. Ostrogiškio sūnaus pastangomis išleista „Ostrogo biblija“ (1581) – pirmas visos Biblijos vertimas į bažnytinę slavų kalbą; lviviečio Meletijaus Smotrickio Vievyje išleista „Taisyklingos sintagmatikos slavų gramatika“ (1619 m.), padėjusi dabartinės slavų kalbotyros terminijos pagrindus ir įtvirtinusi bažnytinės slavų kalbos normas; į UNESCO programos „Pasaulio atmintis“ dokumentinio paveldo registrą įtraukta 1690 m. lotynų kalba sukurta panegirika „Amžinosios šlovės kapitolijus“ („Capitolium perennis gloriae“); 1837 m. revoliucine laikyta knyga „Dniestro undinės“, tuometinės Austrijos imperijos uždrausta ir naikinta, – joje surinktos liaudies dainos, vietos tarme rašyti eilėraščiai, straipsniai istorine tematika.
Prisimintos istorinės asmenybės, palikusios ryškų pėdsaką Lietuvos ir Ukrainos istorijoje.
Parodą sudaro įvairaus žanro knygos: biografija, publicistika, dalykinė literatūra, poezija ir t. t. Ekspozicija praturtinta įdomesnių fotografijų, litografijų, atvirukų vaizdais.
Lina Anušauskienė ir Rūta Kazlauskienė
Dr. Jauniaus Gumbio mintys
Dr. Jauniaus Gumbio mintys
Dr. Jaunius Gumbis – advokatas, Vilniaus universiteto docentas, kolekcininkas, bibliofilas. Garsus savo srities profesionalas sako, kad kolekcionavimas nebuvo tiesiog įnoris ar netikėtas emocinis blyksnis. Daug keliaudamas darbo reikalais advokatas domėjosi menu, lankydavo muziejus, įtakos turėjo ir pasirinkta akademinės veiklos kryptis – teisės filosofija. Domėjimasis menu, gilesnis jo supratimas – tai savęs ir pasaulio pažinimo kelias, o žmonės, einantys kolekcininko keliu, turi ir socialinę pareigą – dalintis. Iš meno mylėtojo tampi globėju ir prisiimi atsakomybę – rūpiniesi, viešini, suvokdamas, kad tai nėra tik tavo nuosavybė, ji – visų.
Ilgą laiką kauptos dr. Jauniaus Gumbio vertybės nuolat eksponuojamos parodose. 2018 m. Nacionaliniame muziejuje surengta paroda „Advokato J. Gumbio kolekcija: knygose išlikusi praeitis“ supažindino visuomenę su įspūdingu senųjų Lietuvos ir lituanistinių knygų rinkiniu.
„Senos ir retos knygos per karus, okupacijas buvo išgrobstytos, tad jaučiu pareigą jas grąžinti į Lietuvą. Kolekcininko siekis – ne tik rasti, parodyti istorines vertybes, bet ir suteikti galimybę tyrinėti istorikams. Galima drąsiai teigti, kad Lietuvos istorijoje knygos vaidmuo kuriant visuomenę, išsaugant tautinį tapatumą yra neabejotinai fundamentalus. Greičiausiai žmogus, atėjęs į parodą ir už stiklo pamatęs seną knygą, kurios negalės pavartyti, daug nesužinos, bet svarbiausia, kad jis pajustų, jog gali didžiuotis valstybe, kurioje gyvena. Kad turistai, užėję pažiūrėti parodos, suprastų, jog jų lankoma šalis – Lietuva – turi turtingą, plačią, spalvingą istoriją. Ir šios šalies žmonės turi kuo didžiuotis“, – sako dr. Jaunius Gumbis.
Kokią knygą pavadintumėt vertinga, kur slypi knygos vertė?
Vertingumas yra individualus jausmas ir suvokimas, kas yra kiekvienam iš mūsų svarbiausia ir naudinga. Vertinga knyga pirmiausia atspindi ypatingą Žmogaus ryšį su konkrečia knyga. Ji gali būti dovanota svarbaus Žmogaus ar šeimos relikvija, kuri perduodama iš kartos į kartą, ar ypatingo turinio, kuris paliko nepamirštamą vidinių apmąstymų įspūdį ir t. t.
Man, kaip bibliofilui, knyga turi ir socialinę, ne tik asmeninę vertę. Šiuo atveju knyga yra svarbi kultūrinio paveldo dalis, leidžianti pažinti savo valstybę, savo tautą, galų gale, save. Tokia knyga vertinga dėl jos meninės vertės, išleidimo datos, egzempliorių skaičiaus, įrišimo ar ekslibrisų. Ne mažiau svarbu tai, kad turima ar intensyviai ieškoma knyga būtų kultūros, istorijos, valstybingumo ar tautiškumo dalis. Minėtas knygos, kaip svarbios paveldo dalies, supratimas nulemia ir ypatingą atsakomybės pojūtį – prisiimti pareigą saugoti ir puoselėti į rankas patekusią paveldo dalelę.
Kokią knygą rekomenduotumėt perskaityti bibliotekos darbuotojams?
Knygos yra tiesiausias kelias į save, kurį turime nueiti patys, neieškodami rekomendacijų ar patarimų iš mūsų nepažįstančių Žmonių.
Knygos – tarsi „milijonas mažų dalykų“, kurie leidžia pažinti ir suvokti save bei savo vietą supančiame pasaulyje. Kiekviena perskaityta yra knyga tarsi mažas, tačiau labai atsakingas žingsnis / indėlis į savo vidinio ir išorinio pasaulių suvokimą. Knygų skaitymo kontekste, mano nuomone, svarbu naudoti daugiskaitą. Nėra ir negali būti vienos knygos, kuri keistų ir / ar pakeistų Žmogaus gyvenimą (nors dėl Biblijos esu pasiruošęs diskutuoti). Labai svarbu, kad rinkdamiesi ar rekomenduodami kitiems skaityti knygas, turime būti tikri, kad „neužteršime“ savęs suvokimo nereikalingais autoriais, mintimis, istorijomis bei „nepaskęsime“ svetimose su asmeniniu mūsų pasauliu nesusijusiose emocijose. Vidinė savęs suvokimo ekologija tampa didžiausiu kiekvieno iš mūsų iššūkiu.
Ar teko kada knyga pasinaudoti ne pagal jos tiesioginę paskirtį?
Taip, kelios mano lentynoje esančios knygos stovi neperskaitytos.
Ar skaitmeninės knygos – konkurentės spausdintoms?
Tikrai ne. Spausdintą knygą renkiesi, jeigu iš skaitymo tikiesi ne tik įdomaus turinio, bet ir malonaus laiko praleidimo bei emocinio poilsio. Tačiau egzistuoja turinys, kuris turi būti lengvai ir patogiai prieinamas. Mano parašytos teisės teorijos ir teisės filosofijos knygos studentų patogumui yra prieinamos tik internete. Pagaliau, negalime atsisakyti technologijų suteikiamų alternatyvų susipažinti ar pasiekti mums norimą turinį.
Ar kiekviena karta turi savitą ryšį su knyga? Jūsų kartos požiūris į knygą?
Jau Platonas yra sakęs: „Ši (nauja) karta sunaikins pasaulį“. Nuo to laiko beveik niekas nepasikeitė – ir mes keistai bei su baime žiūrime į naująją kartą, ypatingai atkreipdami dėmesį, kad jie mažiai skaito ir neskiria pakankamai laiko mokslams. Tačiau realybė rodo, kad nebūtina baigti universitetus, kad galėtum padaryti didžiulius atradimus (Apple, Facebook, SpaceX ir t. t.), kurie didiesiems mokslo protams buvo / yra nepasiekiami. Esu tikras, kiekviena karta suras tinkamą knygų panaudojimą.
Kokios knygos neskolintumėt net draugui?
Klausimas ne apie knygą, o apie draugą. Neskolinčiau tam, kuris nemoka pagarbiai ir tinkamai elgtis su knyga.
Kokio knygos žanro verta jūsų biografija?
Geros knygos „pergyvena“ Žmogų. Tačiau kiekvieno Žmogaus gyvenimas yra „didesnis“, nei jį būtų galima sudėti į knygos žanrą. Kaip mes bemylėtume knygas, negalime knygos, jos turinio iškelti aukščiau Žmogaus, kurį kiekvieną kartą rašau didžiąja raide.
Kokios šalies autoriai yra mėgstamiausių sąraše?
Niekada nebuvau susimąstęs apie šį klausimą, nes jis man visiškai nesvarbus renkantis knygą skaitymui. Ne autorius ir ne jo gimtoji šalis daro knygą vertingą, o jos meninis turinys. Nemanau, kad dabar reikia nustoti skaityti F. Dostojevskį, nes jis Rusijos, pateisinančios žiaurumus ir nusikaltimus, rašytojas. Knygos vertingos ir tuo, kad verčia / turi versti mus mąstyti, moko sugebėti atskirti gerus ir blogus dalykus bei daryti sąmoningus etinius pasirinkimus.
Jeigu pats rašytumėt, apie ką būtų knyga?
Šiuo metu rašau knygą / monografiją, kurioje norėdamas suprasti Teisės krizės, kurioje dabar gyvename, priežastis, grįžtu prie fundamentalių Teisės klausimų: Kas yra Teisė? Iš kur ji atsirado? Kas ją padaro Teise? Kodėl mes turime pareigą jos laikytis? Ar ji nevaržo mūsų laisvės ir teisių? Kokia Teisė yra teisinga? Gal mes į sudėtingus Teisės klausimus ieškome pernelyg paprastų atsakymų, kurie negali paaiškinti įvairiapusės Teisės esmės ir praktikos? Ar Teisės supratimo ir aiškinimo procese įtraukiame visiškai nereikšmingų „autorių“, „teorijų“, „sąvokų“, „terminų“, „idėjų“, „metodų“, taip „užteršdami“ Teisės turinį, kas tinkamus ir aiškius atsakymus Teisėje daro negalimais? Gal mes, ieškodami paprastų atsakymų, praradome gebėjimą pažinti sudėtingus dalykus? Pamatinių Teisinių idėjų identifikavimas bei jų realistinė analizė yra pirminis žingsnis link teisingos bei intelektualios teisinės diskusijos apie teisingą ir veikiančią Teisę. Knyga turi būti geros diskusijos pradžia.
Kokią knygą skaitote šiuo metu?
Baigęs rašyti savo knygą, pirmiausia noriu susipažinti su Salomėjos Jastrumskytės „Sinestezijos estetika“. Estetika man – ypatinga domėjimosi sritis, kuri leidžia pailsėti nuo praktinės realybės. Estetinio žvilgsnio, refleksijos, etikos, saviraiškos laisvės filosofinio lygmens ribų nesuvokimas ar jų nebuvimas man sukelia ir nepažinimo baimę, ir naujų atradimų grožį.
Naujas pasakojimas apie Biblioteką
Naujas pasakojimas apie Biblioteką
Gruodžio mėnesį į Biblioteką kreipėsi architektūros, interjero, statybų, urbanistikos ir nekilnojamojo turto temomis rašančio žurnalo ir naujienų portalo „Structum“ redakcija su prašymu papasakoti apie Bibliotekos rekonstrukciją. Šia tema buvo pakalbintas direktorius dr. Sigitas Narbutas, UAB „Archinova“ darbuotoja, viena iš techninio statybos darbų projekto rengėjų, architektė ir paminklotvarkos ekspertė Aušra Gvildienė, taip pat AB „Panevėžio statybos trestas“ darbuotojai Egidijus Baktys bei Donatas Milaknis ir kompleksinio projektavimo, inžinerinių technologijų taikymo ir projektų valdymo įmonės AIF LT statinių konstruktorius Mantas Žiauberis. Ką tik žurnale „Structum“ pasirodė gausiai iliustruota žurnalistės Rositos Rastauskienės publikacija „Vrublevskių biblioteka pamažu įgyja autentišką pavidalą ir naują paskirtį“ (žurnalo p. 152–165). Ją galima rasti adresu: https://structum.lt/wp-content/uploads/2023/12/12_GRUODIS_Naujas.pdf. Įvairių specialistų pasakojimuose visapusiškai atskleistas esamas ir būsimas Bibliotekos vaizdas. Laimono Ciūnio („Structum“) nuotrauka.
Direkcijos informacija
Pakruojo vadovų vizitas
Pakruojo vadovų vizitas
Sausio 10 d. LMA Vrublevskių biblioteką aplankė Pakruojo rajono savivaldybės meras Saulius Margis ir vicemerė Simona Lipskytė. Svečius priėmė direktorius dr. Sigitas Narbutas. Praėjusiais metais pakruojiečiai šventiškai paminėjo miesto gimtadienį. Dėl jo datos rajono savivaldybė kreipėsi į Biblioteką, o ši pakruojiečiams perdavė vieno su jų miestu susijusio XVI a. dokumento kopiją. Miesto gimtadienio proga rugpjūčio 28 d. buvo atidengtas paminklas Pakruojui. Vilniuje svečiai domėjosi seniausiais dokumentais, kuriuose minimas miesto vardas. Rankraščių skyriaus darbuotoja dr. Justina Sipavičiūtė jiems pristatė 1531 m. Trakų vaivados J. Zaberezinskio raštą, minintį valdą, kurioje tuo metu jau būta Pakruojo miestelio, 1555–1565 m. Upytės valsčiaus inventorių su vienu iš pirmųjų miestelio paminėjimu, taip pat kitus dokumentus. Svečiai papasakojo apie savo ketinimus įsteigti miesto muziejų. Bibliotekos direktorius pažadėjo paskolinti būsimoms parodoms Pakruojo istoriją žyminčių dokumentų, kai tik toks muziejus atvers duris visuomenei.
Vikos Petrikaitės nuotraukos
Direkcijos informacija
Knyga ir vertėjas. Olga Tokarczuk „Jokūbo knygos”
Knyga ir vertėjas. Olga Tokarczuk „Jokūbo knygos”
Lietuvos literatūros vertėjų sąjunga, bendradarbiaudama su Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių biblioteka, tęsia pašnekesių su vertėjais ciklą „Knyga ir vertėjas“. Ketvirtuoju pokalbiu pristatome vertėją iš lenkų kalbos Vyturį Jarutį ir jo verstą Olgos Tokarczuk romaną „Jokūbo knygos“.
Neoficialiai manoma, kad būtent šis kūrinys lėmė Švedijos akademijos sprendimą 2018-aisiais skirti rašytojai Nobelio literatūros premiją. Olga Tokarczuk linkusi peržengti žanrų ir literatūrinių schemų ribas (neretai nulemtas rinkos), naujais ryšiais susieti įvairias formas ir raiškos būdus atskleidžiant pasaulio įvairovę, spalvingumą, simbiotinę prigimtį. Formaliu požiūriu „Jokūbo knygos“ yra istorinis romanas apie Švietimo epochon žengiančios Vidurio ir Pietryčių Europos religines, politines, kultūrines peripetijas. Tačiau jį galima skaityti ir kaip pačios istorijos apmąstymą, nes autorė kelia klausimus apie šiandieninės Europos turinį ir prasmę, ieško atsakymų į juos. Sykiu tai nepaprastai sodrus epas, kuriame rašytojos vaizduotė po smiltį sunešė ir fantastiškai, kartais mistiškai sulipdė žinomus ir nežinomus istorinius faktus, buitines realijas, įvairių kraštų tautosaką, Rytų ir Vakarų tradicijas bei papročius.
Skelbiamas konkursas skulptūrinei kompozicijai „Žygimantas ir Barbora“ sukurti
Skelbiamas konkursas skulptūrinei kompozicijai „Žygimantas ir Barbora“ sukurti
LMA Vrublevskių biblioteka ir Lietuvos dailininkų sąjunga skelbia konkursą skulptūrinės kompozicijos „Žygimantas ir Barbora“ idėjai sukurti ir ją įgyvendinti.
LMA Vrublevskių bibliotekos vestibiulį nuo tarpukario puošia lenkų skulptoriaus Tomašo Oskaro Sosnovskio 1852 m. sukurta ir Vilniuje prieš 1863 m. sukilimą rodyta Jogailos ir Jadvygos skulptūra. Priešais Biblioteką stūkso Gedimino kalnas, o jo papėdėje stovi Valdovų rūmai. Priešais juos – rekonstruotas Bibliotekos pastatas ir atnaujintas kiemelis. Jį galėtų papuošti kita valdovų pora – Žygimantas ir Barbora. Skulptūrinė valdovų grupė žymėtų jaunystę ir amžiną meilę, įkvėpusią tiek puikiausių literatūros kūrinių, šiandien saugomų Bibliotekoje, taip pat kviestų ir vilniečius, ir gausius Vilniaus svečius į jaukų kiemelį pailsėti su knyga rankose ar ir be jos.
Konkurso tikslas – išrinkti profesionalią meninę-skulptūrinę idėją, geriausiai atspindinčią Bibliotekos siekį ir organiškai įsikomponuojančią į nurodytą architektūrinę erdvę. Reikalavimai tokiai idėjai: ji turi būti originali, autorinė; privalo atitikti konkurso tikslą; turi estetiškai, funkciškai ir etiškai derėti numatytoje aplinkoje – Bibliotekos kiemelyje; privalo numatytoje vietoje fiziškai tilpti; turi būti įgyvendinta iš tvarių medžiagų (bronzos, akmens ir pan.); privalo nekeisti esamos architektūros.
I vietos laimėtojui bus skiriamas 1500,00 Eur, antros vietos laimėtojui 1000,00 Eur, trečios vietos laimėtojui 500,00 Eur prizas.
Projektinis pasiūlymas turi būti pateiktas iki 2024 m. balandžio 9 d. 11 val.
Su konkurso sąlygomis ir reikalavimais galima susipažinti Centriniame viešųjų pirkimų portale adresu: https://cvpp.eviesiejipirkimai.lt/Notice/Details/2023-654073 (pirkimo Nr. 703935).
Norinčius ir galinčius paremti skulptūrinės kompozicijos „Žygimantas ir Barbora“ sukūrimą ir pastatymą Bibliotekos kiemelyje maloniai kviečiame aukoti, pinigus pervedant į Bibliotekos sąskaitą LT55 7300 0100 0246 2575 ir nurodant „Skulptūrinei kompozicijai“. Visus aukotojus Biblioteka pagerbs padėkos raštais, o generalinius rėmėjus ir mecenatus įamžins kiemelyje.
Direkcija
Šventinis sveikinimas
Šventinis sveikinimas
Brangieji, štai, ir vėl palydime dar vienerius metus. Ką jie atnešė pasauliui, šaliai ir mums? Kad ir kaip liūdna, pasaulyje ne mažėjo, o daugėjo prievartos ir smurto. Tebesitęsiant aršiems mūšiams prie Dniepro, dar vienas karo židinys rudenį įsiplieskė prie Viduržemio jūros. Tegul Viešpats laimina teisiuosius ir jų teisėtą kovą, ginant savo šeimas, savo šalis ir savo bei mūsų laisvę, tegul Jis jiems dovanoja pergales, o mums – ramybę ir taiką!
Praeinantys 2023 metai Lietuvai ir Vilniui nuo pat pradžių dovanojo daug šviesos ir džiugesio. Visus metus džiaugėmės Vilniaus 700-mečio renginiais ir šv. Juozapato Kuncevičiaus kankinystės 400 metų jubiliejaus minėjimu, darbais ir žiniomis prisidėdamai prie jų. Kartu su gausiais bendradarbiais iš kelių kitų atminties institucijų metams baigiantis paliudijome savo ištikimybę Knygai ir savo kultūros istorijai, pakvietę visuomenę įspūdingon parodon „Nepažintas senųjų knygų pasaulis: Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų paveldas Vilniaus bibliotekose“. Ne mažiau svarbi, o gal net svarbesnė tos ištikimybės Knygai išraiška buvo sutelktas, prasmingas ir našus mūsų darbas atsiveriant naujovėms, priimant jas ir mokantis jų patiems. Iš pradžių neraminusi, dabar nauja, inovatyvi, šiuolaikinė bibliotekos informacinė sistema Alma pamažu tampa mūsų kasdienybės dalimi.
Gražių pasiekimų būta ir daugiau. Mūsų širdis jie džiugins ilgai, nes visa tai atlikome, padarėme ir įvykdėme, darbuodamiesi įtemptomis sąlygomis ir kūrybai nepalankiomis aplinkybėmis. Užpernai į naujas saugyklas pradėję kelti visą didžiulį Bibliotekos dokumentų fondą, šiemet šį darbą veik užbaigėme. To nieku būdu nebūtume padarę be gausių talkininkų: savanorių iš Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos – jų pagalbą minime ir jos vadovams, pedagogams bei kursantams nuoširdžiai dėkojome, dėkojame ir dėkosime kiekviena tinkama proga. Smagu galvoti, kad, turėdama tokius pasiaukojančius, nesavanaudiškus, patikimus karo akademikus, Lietuvos kariuomenė, o su ja – ir visa šalis gali drąsiai žvelgti į ateitį.
Lygia greta į naujas patalpas kėlėmės ir patys. Nors tą darbą tik pradėjome, nors jo dar nebaigėme, bet daug kas teikia šviesių vilčių, kad įveiksime ir šiuos sunkumus. Mūsų susitelkimas, mūsų patirtis, sukaupta visu statybos darbų laikotarpiu, mūsų entuziazmas, ryžtas bei energija ir mūsų partnerių palankumas bei pagalba visus likusius sunkumus leis mums sėkmingai įveikti.
Ramių, šviesių ir šiltų Šv. Kalėdų ir energingų, smagių, puikių sumanymų bei nuveiktų darbų gausingų, sveikų, našių ir kūrybingų visiems 2024-ųjų!
Direkcija
Kalėdinis kunigo Tomo Paliukėno palinkėjimas
Kalėdinis kunigo Tomo Paliukėno palinkėjimas
Kai angelai nuo jų pakilo į dangų, piemenys kalbėjo vieni kitiems: „Bėkime į Betliejų pažiūrėti, kas ten įvyko, ką Viešpats mums paskelbė.“ Jie nusiskubino ir rado Mariją, Juozapą ir kūdikį, paguldytą ėdžiose. (Lk 2,15–16)
Luko evangelijoje aprašyti piemenys atsiveria Kalėdiniam smalsumui ir nuostabai. Nubėgę į Betliejų, rado niekuo neypatingą uolą bei paprastą šeimą: Mariją, Juozapą ir kūdikį. Nieko neįprasto… Tačiau nubėgti prie prakartėlės reikėjo. Reikėjo pastangų, reikėjo smalsumo. Ir ten, prie ėdžių, juos pagavo nuostaba, kuri kyla iš to, kad Dievą atrandi visai paprastuose dalykuose, įprastuose reiškiniuose, čia pat, tarp savų… Linkiu ir Jums tyros širdies ir smalsumo, ieškoti ir atrasti. Linkiu stebuklo – neįprasto žvilgsnio į paprastus dalykus ir iš to kylančios nuostabos.
Panevėžio Kristaus Karaliaus katedros kunigas Tomas Paliukėnas
Virtuali paroda „Žaliojo tilto vaizdai – Vilniaus istorijos liudytojai“
Virtuali paroda „Žaliojo tilto vaizdai – Vilniaus istorijos liudytojai“
Virtuali mažoji paroda „Žaliojo tilto vaizdai – Vilniaus istorijos liudytojai“, skirta Vilniaus 700-osioms metinėms.
Žaliasis tiltas neabejotinai yra vienas iš sostinės simbolių ir labai svarbus jo ženklas.
Parodoje pateikiami Lietuvos MA Vrublevskių bibliotekoje saugomi archyviniai dokumentai, susiję su vienu reikšmingiausių bei seniausią istoriją menančių Vilniaus tiltų – Žaliuojo tiltu: LDK kunigaikščio Žygimanto Senojo raštai dėl tilto darbų, remonto bei jo priežiūros (XVI a. pirma pusė), dokumentai dėl mokesčių tarifų važiuojantiems ar einantiems tiltu per Nerį ir dėl atleidimo nuo mokesčių už naudojimąsi Žaliuoju tiltu (XIX a. pirma pusė) bei vieni pirmųjų tilto atvaizdų (XIX a.). Vėlesnės ir šiandieninės iliustracijos primena tilto istoriją nuo jo atsiradimo iki šių dienų.