Vrublevskių bibliotekos dokumentai Krokuvos nacionaliniame muziejuje
Vrublevskių bibliotekos dokumentai Krokuvos nacionaliniame muziejuje
2023 m. gegužės 24 d. Krokuvos nacionaliniame muziejuje bus atidaryta paroda „Wilno, Vilnius, Vilne 1918–1948. Jedno miasto – wiele opowieści“ (Wilno, Vilnius, Vilne 1918–1948. Vienas miestas – daug pasakojimų). Joje bus eksponuojama ir spaudinių, saugomų Vrublevskių bibliotekoje. Paroda veiks iki šių metų rugsėjo 3 d.
Parodai Biblioteka paskolino 19 dokumentų, daugiausiai pažintinių knygų apie Vilnių. Vienos jų skaitytojus gana išsamiai supažindina su miestu, svarbiausiais jo istorijos faktais, lankytinais objektais, kitose aprašymai yra gerokai trumpesni, sausesni. O štai diplomuoto gido E. Kulwiećio parašytas „Wilno w kilka godzin“ (Vilnius per kelias valandas) yra toks mažas, kad įdėtas į piniginę galėtų pasimesti tarp banknotų. Bet net ir jo pasakojimai yra iliustruoti keliomis Vilniaus nuotraukomis.
Parodos rengėjai pristato Vilnių kaip multietninį ir daugiakultūrį miestą, kurio socialinę struktūrą, gyventojų tautinę sudėtį, o taip pat ir paties miesto architektūrą ir miesto planą XX a. pr. smarkiai keitė karai ir okupacijos. Čia kūrė įvairių tautybių – lenkų, lietuvių, žydų, baltarusių – menininkai. Krokuvos nacionaliniame muziejuje lankytojai pamatys ir gerai žinomų, ir mažiau garsių pristatomo laikotarpio Vilniaus menininkų darbų.
Agnė Zemkajutė
Istorikas Mindaugas Nefas apie knygas
Istorikas Mindaugas Nefas apie knygas
- Kokią knygą pavadintumėte vertinga, kur slypi knygos vertė?
Tikrai ne tik viršelyje, nors jis taip pat yra svarbus. Manyčiau, jog knygos vertingumas gali būti dvejopas. Pirma reikšmė – jos teikiama nauda, galbūt informacija, kurios man reikia, galbūt ją perskaitęs, gaunu papildomų idėjų, įkvėpimo ar pan. Galbūt ji mane nukelia į visiškai kitus pasaulius, kuriuose nebuvau, o knygos dėka „nukeliauju“. Šie dalykai yra susiję su turiniu, kiekvienas žmogus tą vertingumą suvokia vis kitaip. Antra reikšmė – sentimentai. Tai gali būti knyga, kurią padovanojo brangus žmogus, ar knyga, kuri saugoma šeimoje/giminėje daug metų. Pavyzdžiui man vertinga 1936 m. leidimo vadinamoji „Šapokos Lietuvos istorija“, ją įsigijo mano močiutės brolis, vėliau naudojo mano močiutė. Informacijos prasme, man ji nėra tokia vertinga kaip sentimentų prasme.
- Kokią knygą siūlytumėte perskaityti Bibliotekos darbuotojams?
Manau, jog didelė dalis bibliotekos darbuotojų yra perskaitę gerokai daugiau knygų nei aš, o ir skonis visų labai skirtingas. Būtent dėl šios priežasties dažnai vengiu siūlyti, nebent prašymas susijęs su mano sritimi – istorija. Iš kitos pusės, turiu kūrinį, kuris tinka beveik visiems, tiek amžiaus, tiek išsilavino prasme – Dž. R. R. Tolkino (Tolkien) trilogiją „Žiedų valdovas“. Ten galima rasti visko! Ir istorijos, ir fantastikos, ir meilės, ir intrigų, žiaurumo ir pan.
- Ar teko kada knyga pasinaudoti ne pagal jos tiesioginę paskirtį?
Tikrai teko. Sausio 13-osios rytą, kai lange degame žvakutes laisvės gynėjų atminimui, kad geriau švieselė matytųsi, dažniausiai žvakutes atsargiai padedu ant knygų krūvos. Dar ne vieną kartą yra tekę vaizdo projektorių knygomis ramstyti.
- Ar elektroninės knygos konkurentės spausdintoms?
Nemanau, galbūt ateityje. Šiuo metu tai daugiau papildoma galimybė, nei konkurencija. Man asmeniškai tai nėra patogu, aš esu „popieriaus žmogus“. Patinka liesti, jausti kvapą, lapų čiuženimą ir pan. Prieš keletą metų turėjau elektroninių knygų skaityklę. Neprigijo ji mano rankose. Bet tikrai nesmerkiu žmonių, kuriems jos tinka ir patinka. Juk svarbu pats procesas – skaitymas. Tiesa, tekdavo ir tenka siųsdintis įvairios mokslinės literatūros elektroninių versijų, nes kitaip tiesiog negausi reikalingos informacijos.
- Ar kiekviena karta turi savitą ryšį su knyga? Jūsų kartos požiūris į knygą.
Manau, jog jis daugiau ar mažiau jau 100 metų nelabai keičiasi. Ir toks mano atsakymas gali būti staigmena. Bet aš manau, jog kai sąlygiškai prieš 100 metų daugelis žmonių visuomenėje jau mokėjo skaityti, susidarė ta knygos reikšmė, kurią turime dabar. T. y. knyga yra informacijos ir žinių šaltinius, knyga yra laisvalaikio leidimo priemonė, knyga yra atsipalaidavimo, psichologinės pusiausvyros atgavimo priemonė.
Mano galva, knyga suteikia mums galimybę lavinti savo mąstymą, kalbą. Ji lavina vaizduotę, rašymo įgūdį. Knygos plečia akiratį. Trumpai rašant – knyga yra svarbi mano gyvenimo dalis.
- Kokios knygos neskolintumėte net draugui?
Jei tik paprašo, skolinu visas knygas. Tiesa, prašančiųjų nėra daug. Dažniausiai keičiamės knygomis su kolegomis istorikais arba mano bičiuliai prašo vienos ar kitos istorinės knygos. Yra tekę ir nusivilti: kažkam paskolinau ir neatgavau. Čia, aišku, ir pats esu kaltas, nes reikia viską žymėtis.
- Jūsų biografija – kokio žanro knygos verta?
Naiviai sakyčiau, jog nuotykių romano! Nes juk visi (tikriausiai) norėtume būti herojais. Bet realistiškai – nuobodoka apysaka. Nes objektyviai vertinant, nėra tas mano gyvenimas nuotykių pilnas, aš ne Aurimas Valujavičius, per Atlantą neplaukiu. Bet nemanau, jog jis negalėtų tapti knygos siužetu, aprašyti galima viską.
- Kokios šalies autoriai yra mėgstamiausių sąraše?
Rinkdamasis knygas, neskirstau pagal autorių kilmės šalis. Šį principą taikau nebent mokslinei literatūrai. Iš lietuvių grožinės literatūros autorių labiausiai mėgstu Kristiną Sabaliauskaitę, o iš užsienio – J. R. R. Tolkiną.
- Jeigu pats(ti) rašytumėte, apie ką būtų knyga?
Esu parašęs jau dvi: vieną oficialią, kitą – ne. 2019 m. pasirodė mano mokslinė monografija „Dvasios aristokratai. Lietuvos šaulių sąjungos siekiai ir realybė 1919–1940 m.“, o be jokių ISBN esu išleidęs savo senelių iš tėčio pusės Angelės ir Antano Nefų prisiminimus. Abi jos yra brangios ir vertingos. Šiuo metu intensyviai rengiu istorijos vadovėlius įvairioms klasėms.
O savo eilės ir mano dėmesio laukia Vlado Putvinskio raštų perleidimas, Antano Žmuidzinavičiaus biografija, knyga vaikams apie partizanus ir dar vienas kitas leidybinis projektas. Taip kad planų yra, idėjų yra, reikia tik laiko.
- Kokią knygą skaitote šiuo metu?
Skaitau kelias knygas vienu metu, tad šiuo metu prie mano lovos ir darbo stalo yra: T. Vaisetos ir V. Klumbio „Mažasis o: seksualumo kultūra sovietinėje Lietuvoje“, mano kraštiečio, anykštėno G. Vaičiūno knyga „Kolaboravimas ir patriotizmas Anykščių krašte 1920–1941 m.“ ir F. Brodelio (Braudel) „Civilizacijų gramatika“. Radęs laisvesnė minutę, pagal to meto emociją ir knygą pasirenku. Bet jau ir ateities skaitytinų knygų eilutę esu susidaręs.
Felicijos Bortkevičienės 150-ųjų gimimo metinių paminėjimas
Felicijos Bortkevičienės 150-ųjų gimimo metinių paminėjimas
2023 m. gegužės 11 d. Vrublevskių bibliotekoje vyko vienos pirmųjų moterų, išsikovojusių pripažinimą lygiomis teisėmis dalyvauti politiniame ir visuomenės gyvenime, vienos žymiausių lietuvių tautinio atgimimo veikėjų, politikės ir leidėjos Felicijos Bortkevičienės (Povickaitės) 150-ųjų gimimo metinių paminėjimas. ,,Aplankydama tu atvežei čia man dalį širdies, bet ir savo skausmo dalį. Tu čia visus mus, caro tremtinius, Lietuvos ilgesiu apdalinai. Ir paliksi mane mirti be jokios vilties grįžti”, – šiuos žodžius Felicija išgirdo iš senelio, juos ištarusio dukrai, aplankiusiai Lietuvos tremtinius. Jie gali būti Felicijos Bortkevičienės – nuskriaustųjų globėjos, žodžio ir spaudos laisvės gynėjos biografijos pradžia. Visos jos neaprėptume, užtat atsivertę tarpukario Lietuvos – Vilniaus ir Kauno – istorijos puslapius, pažvelgtume į šią trapią, bet kovingą asmenybę, besirūpinusią moterų teisėmis, našlaičių prieglauda, pasiryžusią atstovauti laikraščiui prieš cenzorių, paryškindami įdomiausius jos nuotykius. Apie Felicijos Bortkevičienės visuomeninę ir politinę veiklą jos vardu, t. y. pirmuoju asmeniu, pasakoja į jos gyvenimą labai gerai įsigilinęs prof. dr. Andrius Vaišnys.
Gydytoja Yulija Asovskaja apie knygas
Gydytoja Yulija Asovskaja apie knygas
Yulija Asovskaja – šeimos gydytoja, endobiogenikos specialistė, osteopatė, dėstytoja, šiuo metu visu etatu „dirba“ mama. Gimusi gydytojų neurologų šeimoje, Yulija nuo vaikystės žinojo, kad bus medikė. Be šeimos medicinos ji dar studijavo psichologiją, osteopatiją ir endobiogeniką; pastaroji tapo jos gyvenimo dalimi, išmokė sveikai ir draugiškai vertinti pacientų organizmo reakcijas bei trūkumus. „Mano pašaukimas – pažinti žmogų, užmegzti su juo ryšį, rasti psichologinę ligos pusę. Padėti ne tik problemą išspręsti, bet kartais ją ir numatyti, užbėgti už akių, o gal visai jos išvengti“, – sako gydytoja Yulija, savo darbe pirmenybę teikianti ligų prevencijai.
Kokią knygą pavadintumėte vertinga, kur slypi knygos vertė?
Knygos, kurias skaitau ir renkuosi, atspindi mano vidinį pasaulį. Namie dauguma knygų sudėtos lentynose, kur galiu jas matyti. Pasižiūrėjusi į jas, matau savo pokyčių liudininkes: kokias knygas skaičiau anksčiau, kokias renkuosi dabar. Tai, ką mes renkamės skaityti, yra kaip maistas: ką pasirenkame įdėti į save, kas taps mūsų dalimi. Knygos perduodama informacija, emocijos, viskas lieka viduje. Manau knygos, kurias skaitome, pasakoja ne tik savo istorijas, bet atspindi mūsų gyvenimą, mąstyseną, vertybes.
Kokią knygą rekomenduotumėte perskaityti bibliotekos darbuotojams?
Man atrodo, kad nėra vienos knygos, kuri būtų aktuali visiems. Darbe naudojuosi individualiu priėjimu prie žmogaus, su knygomis – tas pats. Kadangi skaitau daug filosofinės ir/ar specialiosios literatūros, rekomenduočiau Matthew Walker „Why We Sleep“ ir Julian Baggini „The Ego Trick“.
Ar teko kada knyga pasinaudoti ne pagal jos tiesioginę paskirtį?
Vaikystėje tarp knygos lapų džiovinau gėles. Dabar turiu kelis medicinos vadovėlius, kurių informacija jau nebeaktuali, jie prilaiko vaiko lovytę.
Ar skaitmeninės knygos – konkurentės spausdintoms?
Aš asmeniškai labai mėgstu spausdintas. Knygų nusiperkų daugiau, nei galiu perskaityti. Bet gimus vaikeliui pasidarė labai patogu turėti skaitmeninių knygų. Galiu jas skaityti tiesiai iš telefono bet kokioje situacijoje.
Ar kiekviena karta turi savitą ryšį su knyga? Jūsų kartos požiūris į knygą.
Sunku kalbėti visos kartos vardu. Manau, esame skirtingi. Mano vyras skaitė nuo pat vaikystės, aš pradėjau tik būdama penkiolikos, iki tol buvo visai neįdomu. Vyras skaito vienokias knygas, aš – kitokias. Mano tėvas (kuris yra kitos kartos) skaito skaitmenines knygas, aš mėgstu spausdintas. Tuo tarpu vyro tėvas turi didžiulę biblioteką. Bet vargu, ar mano kartos žmonės dar renka tokias bibliotekas su daugiatomiais leidiniais. Man atrodo, kad mes labiau pastebime ne pačios knygos vertę, nes neprisirišame prie daikto, bet labiau vartojame informaciją. Taip pat, kaip ir „skrolinimas“. Dabar, kai informacija yra tokia prieinama, galbūt knygos gali prarasti savo sakralumą, tokį, kokį turėjo anksčiau. Bet čia tik pasamprotavimai.
Kokios knygos neskolintumėte net draugui?
Nemanau, kad tokią turiu. Bet kadangi skaitydama mėgstu knygoje užrašyti savo mintis, tad tikėtina, kad kažkada atsiras tokia knyga, kurioje bus mano įrašų, kuriais dalintis nenorėsiu.
Kokio žanro knygos verta jūsų biografija?
Įvairių periodų būta. Jei kas sugalvotų parašyti mano biografiją, pageidaučiau epo (nes kiekvienas esame savo gyvenimo pagrindinis herojus) arba haiku (trumpai ir metaforiškai).
Kokios šalies autoriai yra mėgstamiausių sąraše?
Skaitau pakankamai daug prancūzų autorių, nes mėgstu egzistencializmą. Bet taip pat daug ir anglakalbių, nes skaitau daug specialiosios literatūros (sveikatos priežiūros srities) ir mėgstu skaityti originalo kalba.
Jeigu pati rašytumėte, apie ką būtų knyga?
Rašyčiau apie ligų priežastis. Apie tai, kaip energijos apykaita (fiziologinė ir metafizinė) mūsų viduje, su kitais žmonėmis ir visata įtakoja mūsų savijautą.
Kokią knygą skaitote šiuo metu?
Kaip visada skaitau kelias. Jean Liedloff „The Continuum Concept“ ir Clarissos Pinkola Estés „Women Who Run with the Wolves“.
Vrublevskių bibliotekos dokumentai Vilniaus paveikslų galerijos parodose
Vrublevskių bibliotekos dokumentai Vilniaus paveikslų galerijos parodose
2023 m. gegužės 16 d. Vilniaus paveikslų galerijoje atidaromose parodose „Florentem“ ir „Kunstkamera“ eksponuojama 15 Vrublevskių bibliotekoje saugomų dokumentų. Paroda veiks iki kitų metų sausio 4 d.
Parodų lankytojai pamatys Boleslovo Mykolo Rusecko 1845–1846 m. mokyklinių piešinių albumėlį, taip pat jam, Bibliotekos įkūrėjo Tado Vrublevskio motinai Emilijai Beniovskytei-Vrublevskienei bei kitiems XVII–XIX a. gyvenusiems žmonėms priklausiusius atminimų albumus, Étienne’o Vauchero monografiją apie asiūklius bei jos vertėjos į lenkų kalbą Aleksandros Volfgangaitės laišką, lietuvių botanikos pradininko Jurgio Ambraziejaus Pabrėžos Amerikoje, Shenandoah mieste, 1900 išspausdintą knygą „Botanika, arba taislius auguminis“, kitus dokumentus.
Šie ir kiti Bibliotekos dokumentai bus dalimi parodų pasakojimų apie tai, kaip žmogus nepaliaudamas mėgino pažinti ir įamžinti gyvosios gamtos elementus, kai kuriems iš jų suteikdamas ir simbolines reikšmes, o įvairias meno, gamtos ir kitokias retenybes bei įdomybes kolekcionavo joms skirdamas atskirus kambarius – kunstkameras.
„Sidabrinės rožės“ apdovanojimas
„Sidabrinės rožės“ apdovanojimas
2023 m. gegužės 9 d. Balstogėje, Palenkės Łukaszo Górnickio bibliotekoje, vyko iškilminga „Sidabrinės rožės“ apdovanojimų ceremonija. Taip kolegos Balstogėje paminėjo Pasaulinę knygos ir bibliotekininko dieną. „Sidabrinės rožės“ diplomai buvo įteikti: Palenkės bibliotekos geriausiai komandai, bibliotekos asmenybei, draugams, šventės metu taip pat suteiktas Knygos draugo titulas, apdovanota Metų bibliotekininke išrinkta kolegė.
Pagrindinis „Sidabrinės rožės“ apdovanojimas įteiktas Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekai už ilgametį bibliotekų bendradarbiavimą. Apdovanojimą į Vilnių parvežė šventėje dalyvavusi komanda: mokslinė sekretorė Leokadija Kairelienė, Katalogavimo skyriaus vedėja Rūta Smažinienė, direktoriaus pavaduotoja mokslui dr. Rima Cicėnienė bei Ūkio skyriaus darbuotojas Aleksandras Bagdonavičius.
Į šventę iš visos vaivadijos susirinkusius kolegas sveikino bibliotekos direktorė Beata Zadykowicz, Palenkės vaivadijos maršalka dr. Arturas Kosickis, Balstogės seniūnas Janas Perkowskis ir Maršalkos kanceliarijos Kultūros ir tautinio paveldo departamento direktorė Agata Puchalska.
Tikimės, kad apdovanojimas sutvirtins jau vykdomas veiklas ir paskatins naujų bendrų veiklų įgyvendinimą: mokslinius tyrimus, pasikeitimą patirtimi, atgaivins darbuotojų stažuotes.
Kviečiame sudalyvauti kultūros skaitmeninimo tyrime
Kviečiame sudalyvauti kultūros skaitmeninimo tyrime
Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos užsakymu Smart Continent LT, UAB atlieka 2021–2027 m. ES fondų investicijų laikotarpio kultūros skaitmeninimo srities prioritetų strateginį vertinimą. Vertinimu siekiama visapusiškai pasirengti 2021–2027 m. ES fondų investicijoms skaitmeninės kultūros srityje.
Vertinimo metu atliekama nacionalinė vartotojų apklausa, kurios tikslas – nustatyti vartotojų poreikius ir lūkesčius taikomus suskaitmenintam ir skaitmeniniam kultūros turiniui, jo prieinamumui ir kategorizavimui.
Labai maloniai kviečiame sudalyvauti kultūros skaitmeninimo tyrime ir užpildyti apklausą paspaudus toliau pateiktą nuorodą: https://survey.alchemer.com/s3/7344408/4755cl?uid=live
Po užsienio specialiuosius knygos muziejus pasižvalgius
Po užsienio specialiuosius knygos muziejus pasižvalgius
Knygotyros teoretikai visus knygos muziejus skirsto į dvi stambias grupes: universaliuosius ir specialiuosius. Pirmosios grupės muziejų parodose ir ekspozicijose išsamiai atskleidžiama knygos kūrimo, leidybos, gamybos ir platinimo (knygos funkcionavimo visuomenėje) istorija, antrosios grupės – viena kuri knygininkystės istorijos dalis. Įvairių specializuotų knygos muziejų pasaulyje yra labai daug. Šiemet balandžio 22–30 dienomis su Lietuvos akademinių leidyklų asociacijos rengta ekskursija teko aplankyti kelis užsienio knygos meno ir spaudos istorijos bei popierininkystės muziejus.
Lodzėje (Lenkija) nuo 1993 metų veikia Knygos meno muziejus (Muzeum książki artystycznej), įkurtas buvusiame XIX–XX a. Scheiblerio-Grohmano tekstilės pramonės komplekse. Didžiulis specialiai suprojektuotas ir darbininkų gerovei pritaikytas gamyklų kompleksas (čia veikė ne tik gamyklos, bet buvo sukurta ir infrastruktūra darbininkams: parduotuvės, vaikų darželiai ir kt.) pastaruoju metu pritaikomas kultūros reikmėms. Muziejus įsikūręs pramonininko, meno žinovo ir kolekcininko Henriko Grohmano (1862–1939) namuose, pastatytuose 1892 metais. H. Grohmanas juos buvo pavertęs Lodzės meno centru: čia vykdavo koncertai (pats šeimininkas griežė Stradivarijaus smuiku), lankydavosi tokios literatūros ir muzikos įžymybės kaip Henrykas Sienkiewiczius, Arturas Rubinsteinas ar Ignacys Janas Paderewskis. Savo surinktas meno kolekcijas H. Grohmanas 1939 m. testamentu paliko valstybei. Dabar jos išsklaidytos po Varšuvos atminties institucijas, šiuose XX a. pradžios secesinio stiliaus interjeruose jų nebepamatysime. Interjerams verkiant reikėtų restauracijos, bet gal dėl savo nugyventos autentikos jie dar įtaigiau kuria specifinę muziejaus atmosferą. Čia eksponuojami įvairiausi XX a. pab. – XXI a. dailininkų knygų pavyzdžiai. Dauguma jų – Lenkijos knygos meno konkursų laureatų kūriniai. Menininkų sukurtos knygos išsiskiria savita grafika, neįprastomis formomis, įrišais ir pan. Muziejus bendradarbiauja su knygos menininkais ir mokslininkais, kurie tiria knygos meną, rengia parodas, edukacijas. Pastato rūsyje lankytojai gali susipažinti su knygoms gaminti bei iliustruoti reikalingais prietaisais – ne tik su senosiomis grafikos technikos mašinomis, bet ir su šiuolaikiniais įrenginiais, popieriaus presais, cinkografijai reikalinga technika, literų pavyzdžiais ir kt. Ypač vertingas matricų rinkinys iš Varšuvos šrifto liejyklos, perimtas kartu su gamybos įranga. Dauguma muziejaus eksponatų – veikiantys. Muziejus priklauso tarptautinei Europos spaudos muziejų asociacijai (The Association of European Printing Museums). Iki tol veikęs kaip fondo „Corespondance des Arts Foundation“ išlaikomas muziejus (steigimo iniciatoriai ir ilgamečiai vadovai buvo menininkai Januszas ir Jadwiga Tryzanai), visai neseniai, nuo 2023 m. kovo, muziejus perėjo valstybinian pavalduman, yra finansuojamas ne tik mecenatų, bet ir Lenkijos kultūros ministerijos lėšomis. Dabartinis muziejaus pavadinimas, pabrėžiantis knygos meno (dailininko knygų) sklaidos pusę, nebeatskleidžia tikrosios muziejaus esmės – jo techninė gamybinė pusė lankytojams daro ne mažesnį, o gal net didesnį įspūdį. Kita vertus, apsilankius šiame Lodzės muziejuje, neapleidžia mintis, kad Lietuvoje neturime institucijos, kur vienoj vietoj iškart galėtume susipažinti su Lietuvos bibliofilinėmis ar dailininko knygomis, juolab pastaraisiais dešimtmečiais išleistomis gražiausiomis tiražinėmis Lietuvos knygomis.
Panašaus profilio spausdinimo istorijos muziejus veikia Leipcige. Tai vokiečių spaustuvininko, tipografijos ir leidybos istoriko, daugelio spaudos istorijos veikalų autoriaus, profesoriaus Eckeharto Schumacherio-Geblerio (1934–2022) iniciatyva 1994 m. įkurtas spaudos meno muziejus (Museum für Druckkunst Leipzig). Dabar jis išlaikomas Leipcigo miesto savivaldybės ir Giesecke et Devrient fondo lėšomis. Muziejaus ekspozicijos užima visą trijų aukštų pastatą – buvusią spaustuvę. Nuolatinėje ekspozicijoje eksponuojama apie 100 veikiančių XIX–XX a. spaudos mašinų (viskas iki pat kompiuterinės spaudos pradžios), yra šriftų liejykla, knygų įrišimo cechas, ksilografijos dirbtuvės ir kt. Muziejus siūlo lankytojui susipažinti su svarbiausiomis spaudos technologijomis: reljefine, giliaspaude ir plokščiąja spauda, grafikos technika, skirtingais šriftais ir kt. Čia rengiamos parodos, veikia menininkų dirbtuvės ir įvairios kitokios edukacijos. Lankytojams ekspozicijų stenduose pateikiama glausta, bet išsami informacija apie eksponatus vokiečių ir anglų kalbomis. Muziejus pribloškia autentika – įspūdis toks, lyg būtum atsidūręs XX amžiaus spaustuvėje.
Iš šiuo metu Europoje veikiančių popieriaus malūnų (popierininkystės istorijos muziejų) trijuose teko apsilankyti. Jie net ir geografiškai yra netoli vienas kito, nors įsikūrę trijose Europos valstybėse: Lenkijoje, Čekijoje ir Vokietijoje. Visi trys muziejai panašūs dėl to paties veiklos objekto (popieriaus gamybos istorijos), bet esama ir skirtumų.
Galimybę susipažinti su rankų darbo popieriaus gamybos procesu suteikia Dušnikos Zdrujaus (Duszniki Zdrój, Lenkija) popieriaus malūnas (dabar vienintelis rankų darbo popieriaus gamintojas visoje Lenkijoje) ir popieriaus gamybos muziejus (Muzeum Papiernictwa). Popieriaus malūno istorija siekia XVI amžių (įsteigtas prieš 1562 m.). Malūnas priklausė kelioms popieriaus gamintojų šeimoms, jame pagamintas popierius pasižymėjo gera kokybe – buvo naudojamas Prahos, Vienos, Berlyno ir Varšuvos karališkuose dvaruose. Šį popierių, rašydamas laiškus bičiuliams, naudojo ir žinomas lenkų kompozitorius Friderikas Šopenas (Fryderyk Chopin, 1810–1849). XIX a. atsiradus specializuotoms mašinoms ir tobulėjant popieriaus gamybos technikai, senajame popieriaus malūne gaminti popierių tapo nuostolinga. Po Antrojo pasaulinio karo malūnas perėjo Lenkijos valstybės globon, 1968 m. čia buvo įkurtas muziejus, o po trejų metų buvo atnaujinta popieriaus gamyba naudojant tradicines technikas. Šiandien tebeveikiantis popieriaus malūnas gamina popierių atvirukams, vokams, specialiems proginiams užsakymams ir kt. Popieriaus malūno ir muziejaus pastatai – išskirtinės architektūros, interjerus puošia išlikusios pramonėms įmonėms nebūdingos XVII–XVIII a. baroko ornamentais dekoruotos sienos. Jos liudija kadaise buvusį aukštą popieriaus gamintojų socialinį statusą. Muziejaus ekspozicijose išvysime popieriaus gamybos procesą, popierininkystės istoriją Lenkijoje ir Europoje, taip pat Rytų šalyse, iš kur popierius pas mus ir atkeliavo. Lankytojai supažindinami su popieriaus gaminimo istorija Abiejų Tautų Respublikoje – žemėlapyje matome sužymėtus ir Lietuvoje veikusius popieriaus malūnus. Išsamiai pristatoma popieriaus gamybai reikalinga autentiška technika. Muziejuje rengiamos nuolatinės, laikinos ir teminės parodos. Nuo 2017 m. veikia nuolatinė ekspozicija, skirta popieriniams Lenkijos banknotams. Kita įdomi paroda pristato popieriaus gamybos šaltinius – augalus, iš kurių pluošto gaminamas popierius. Išsami informacija apie juos pateikta ne tik stenduose, bet čia pat salėje, vazonuose, veši ir patys augalai (linai, medvilnė, kanapė, bambukas ir kt.). Nuo 2011 m. šiam muziejui suteiktas Lenkijos valstybinės reikšmės istorinio paminklo statusas (Pomnik historii), muziejus siekia būti įrašytas į UNESCO paveldo sąrašą.
Lyg ir konkurentas Dušnikos Zdrujaus popieriaus malūnui yra Velke Losinuose (Velké Losiny, Čekija) veikiantis popieriaus malūnas ir popieriaus muziejus (Ruční papírna Velké Losiny) – viena seniausių vis dar veikiančių tokio pobūdžio įmonių visoje Europoje. Joje, naudojant tradicinius medvilnės ir lino pluoštus, gaminamas rankų darbo popierius, itin vertinamas knygos meno atstovų, bibliofilų, restauratorių. Muziejus, kviečiantis susipažinti su popieriaus gamybos amato istorija, yra čia pat veikiančios popieriaus įmonės dalis. Nuolatinėje šio muziejaus ekspozicijoje pristatoma popieriaus gamybos istorinė raida, tradicijos, įrankiai, taip pat šiuolaikinės pramoninės popieriaus gamybos pradžia. Muziejus yra vienintelis tokios rūšies muziejus Čekijoje. Jis itin patrauklus savita gyvo muziejaus forma: lankytojai gali iš arčiau susipažinti su popieriaus gamybos procesu, gyvai pamatyti, kaip rankiniu būdu tuose pačiuose pastatuose (cechuose) ir su ta pačia įranga kaip ir prieš kelis šimtus metų ir dabar gaminamas popierius. Šitoks gyvas vyksmas – didžiausias Velke Losinų muziejaus privalumas. Vis dėlto čionykštės ekspozicijos Dušnikų Zdrojaus muziejaus ekspozicijoms neprilygsta.
Cvenice (Zwönitze, Vokietija) taip pat veikia popieriaus malūnas ir popierininkystės technikos muziejus (Papiermühle Niederzwönitz). Popieriaus malūnas čia įkurtas dar 1568 m., o dabar jis – seniausia veikianti popieriaus įmonė visoje Vokietijoje. Ilgą laiką ši įmonė buvo vienos šeimos verslas, bet jo įkūrėjas popieriaus malūną perleido bendruomenės reikmėms ir nuo 1984 m. fachverkinio pastato viduje pradėjo veikti muziejus. Kadaise įmonė specializavosi gaminti kartoną, todėl dabar muziejuje galima išvysti ne tik įmonės kartono produkcijos pavyzdžių, bet ir kartono gamybai reikalingus įrenginius – XIX–XX a. popieriaus gamybos mašinas, stakles, presus ir kt., popieriaus džiovinimo kambarį ir kt. Kelionės laiku įspūdį čia stiprina muziejuje atkurtos malūno darbuotojų gyvenamosios patalpos. Lankytojams siūloma patiems pasigaminti savo popieriaus lakštą. Tokia patirtis įsimenanti. Besidomintiems rašto ir spaudos istorija muziejus siūlo virtualų turą (https://zwoenitz.city/papiermuehle_2/).
Aplankyti spaudos technikos ir knygos meno bei trys popieriaus gamybos muziejai priartino knygos istorijos supratimą, ją sugyvino. Ne veltui sakoma, kad geriau kartą pamatyti nei keliskart išgirsti. Įgyta patirtis pravers kuriant Lietuvos knygos ir mokslo raidos muziejų.
Dr. Alma Braziūnienė, dr. Kotryna Rekašiūtė
Kotrynos Rekašiūtės nuotraukos
Danutei Petkevičiūtei-Labanauskienei skirti atminimo renginiai
Danutei Petkevičiūtei-Labanauskienei skirti atminimo renginiai
Praėjusių metų gegužės 15 d. mus paliko Danutė Petkevičiūtė-Labanauskienė (1933 01 29–2022 05 15) – literatūros ir kultūros istorikė, archeografė, ilgametė Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekos Rankraščių skyriaus darbuotoja. Šiais metais ji būtų šventusi devyniasdešimtmetį – jos skaičiavimu, penktąjį savo jubiliejų (pradedant 50-mečiu).
Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekos darbuotojų parengtoje virtualioje parodoje „Viltimi širdy gyvensiu“ atskleidžiamas Danutės Petkevičiūtės-Labanauskienės gyvenimo kelias, dar vaikystėje paženklintas skaudžia Sibiro tremtinės dalia, mokslo ir studijų Vilniaus universitete metai, profesinis gyvenimas vienintelėje darbovietėje – Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekoje. Parodoje eksponuojami dokumentai ir nuotraukos iš jos rankraštinio ir ikonografinio palikimo.
Maloniai kviečiame kartu prisiminti Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekos Rankraščių skyriaus darbuotoją ir vedėją Danutę Petkevičiūtę-Labanauskienę. Atminimo popietė vyks Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekos (Žygimantų g. 1) renginių salėje š. m. gegužės 15 d. 16.30 valandą. Mirties metinių proga 18 val. Vilniaus Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčioje bus aukojamos šv. mišios.
Laikinai neveiks LMAVB skaitmeninis archyvas
Laikinai neveiks LMAVB skaitmeninis archyvas
Informuojame, kad nuo 2023 m. balandžio 25 d. 15 val. iki gegužės 10 dienos dėl sistemos atnaujinimo darbų neveiks LMAVB skaitmeninis archyvas. Atsiprašome už laikinus nepatogumus.